РОЗМЕЖУВАННЯ СКЛАДІВ КРИМІНАЛЬНИХ ПРАВОПОРУШЕНЬ, ПЕРЕДБАЧЕНИХ СТ. 139 КК УКРАЇНИ ТА СТ. 140 КК УКРАЇНИ - Старко, Оксана Леонтіївна; Андрусяк, Ганна Миколаївна (Історико-правовий часопис, 2026)
Статтю присвячено проблемі розмежування складів ненадання допомоги хворому медичним працівником (ст. 139 КК України) та неналежного виконання професійних обов’язків медичним або фармацевтичним працівником (ст. 140 КК України). Встановлено, що склади цих кримінальних правопорушень є суміжними, так як мають декілька спільних (таких, що збігаються) за змістом ознак. Це ознаки які, стосуються безпосереднього об’єкта (здоров’я особи) та суб’єкта (медичний працівник) обох кримінальних правопорушень. У процесі аналізу норм, визначено низку ознак, за якими слід розмежовувати аналізовані кримінальні правопорушення. До таких ознак слід віднести суспільно небезпечне діяння. За ст. 139 КК України воно полягає у бездіяльності медичного працівника, а саме у ненаданні медичної допомоги хворому. Натомість суспільно небезпечне діяння за ст. 140 КК України полягає не лише у бездіяльності (невиконанні професійних обов’язків), а й у діях (неналежне виконання професійних обов’язків). Окрім того, у ст. 139 КК України йдеться про ненадання медичної допомоги, а у ст. 140 КК України – про невиконання чи неналежне виконання професійних обов’язків. З’ясовано, що розмежувальною ознакою є суспільно небезпечні наслідки кримінальних правопорушень, а саме їх наявність у якості обов’язкової ознаки складу за ст. 140 КК України (тяжкі наслідки для хворого) та їх відсутність за ч. 1 ст. 139 КК України. Однією із розмежувальних ознак аналізованих складів кримінальних правопорушень є потерпілий. Потерпілим за ст. 139 КК України є лише та особа, яка перебуває у небезпечному для життя стані і у зв’язку з цим потребує медичної допомоги, тоді як потерпілим за ст. 140 КК України є «хворий», тобто будь-яка особа, яка потребує планової або негайної медичної допомоги. Розмежувальними ознаками аналізованих складів кримінальних правопорушень є вина та частково суб’єкт. За ч. 1 ст. 139 КК України вина характеризується прямим умислом, а за ч. 2 ст. 139 КК України необережною формою вини. За ст. 140 КК України суб’єктивна сторона визначається психічним ставленням до суспільно небезпечних наслідків і характеризується необережністю. За ст. 139 КК України суб’єктом є медичний працівник, а за ст. 140 КК України є як медичний, так і фармацевтичний працівник.